Николаус Ленау
На моята китара

Превод от немски: Венцеслав Константинов, —

chitanka.info

Китаро, как висиш печално!

Ах, струните ти не звънтят

И скъсани отдавна, жално

В зефира вечерен трептят.

Мълчиш! Скръбта и теб целуна;

Звукът ти сладък не ехти,

Откакто всяка ведра струна

Се скъса в моите гърди.

Приятелят ми в цвят и сила

Пое с вълните на смъртта;

И пламенната моя мила

Лежи студена под пръстта.

Днес нови струни ще обтегна

На тебе, лиро, в тебе, гръд,

Та спомените да досегна,

Да звъннат горестта, смехът.

Ще идем в тъмната дъбрава,

Там дните пазят своя лик;

Ще вдигнем песните тогава

От гробовете им за миг.

Те с хора си ще ни обгърнат,

Екът им ще ни разтуши;

От тъмните вълни ще върнат

Обратно свидните души.

Звънтиш! И с порив плах полита

От дланите ми пак звукът;

В степта тъй птичка упорита

Догонва ятото на път.

ПАК господар съм на сърцето!

Ах, гръмва бурният акорд!

Изплуват духовете, ето —

Покачват се на моя борд.

Приятелю, тъй прям и верен,

Пак виждам твоите черти,

Пак чувам глас добронамерен…

Момиче дивно, где си ти?

Уви! Лъстят ме мрачни сили!

Приятел? Русото дете?

Мъглата скрива мойте мили,

А вятър тръните мете!

1832

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.